Sponky
Nedved Jan

?>

| C

| F

| G

            G
        1. Snad ses mi zdála, písničko krásná,
                                  D7
           do spánku zněl mi tvůj tón,
           až ráno proud vlasů a mír našich hlasů
                                G
           a v koupelně vůně a shon.
        2. Mě přesvědčil vážně, že jsi, a jen z bázně
           se člověk bojí skutečnejch rán,
           hvězdy když zhasnou, vzpomínku krásnou
           smaže světlo, když přijde k nám.
                   C
        R: Ale ty skutečná jsi, dotknout se tě můžu,
                           G
           a tak začíná mi pěknej den,
           F
           na tvářích se slunce snaží
           C                  G
           zamalovat unavenej noční sen.
        3. Na rtech mi zůstal jeden z tvých vlasů,
           směješ se a chceš mi ho vzít,
           ruku pokládáš vedle, vedle mě na stůl,
           ještě dotknout se, a už musíš jít.
        4. Sbírám pár věcí, co zbylo tu po nás,
           pár sponek, vlasy budou ti vlát,
           ještě skleničky s tácem a zmuchlanej polštář,
           než vrátíš se zas, budeš se mi zdát.
        R:
        &5.=1.