Lek
Nedved Jan

?>

| A

| E

                         E            A       E
        1. Když duše má bloudí, neví, kudy se dát,
                           A                    E
           uvnitř cosi mě svírá jak žízeň, jak hlad,
                                  A         E
           dlaně obracím vzhůru a nechám se vést,
                         A                E
           jak pastýřem stádo přes kamení cest.
        2. Tak když je mi nejhůř, nejsem nikdy sám,
           do jeho rukou kroky svý dám,
           a bolesti slábnou, on je síla a lék
           na moji slabost, pláč a vztek.
        3. Ale když všechno se daří, v duši kvete mi sad
           a štěstí jen hoří, pryč žízeň je, hlad,
           tak z cesty svý scházím, chci stačit si sám,
           na jeho lásku zapomínám.